"Датум: 13-ти дан маја, 1630."
"Време: благо. Сваког сата врућина расте."
"10х пре подне: Уважени наследник Беносуке..."
"... стиже носећи речну пастрмку, за уваженог Лорд Доиа..."
"... у палату његовог Господства."
"Не беше никаквих посебних инцидената. Ипак..."
"... негде око поднева..."
"... бивши ратник у служби Лорда Геишуа, а сада Ронин..."
"... појављује се на капији."
________________________ СЕПУКУ - ХАРАКИРИ [1962]
ЗВАНИЧНА РЕЗИДЕНЦИЈА ЛОРДА ИЈИА
Значи, бивши ратник Лорда Геишуа, си ти?
Тачно! А име ми је Ханширо Цугумо
"Цу" као у "Охцу"...
... "Гумо" за облаке на небу.
Реци, шта је твој посао овде?
Пад мога господара се десио 1619.
Од тада сам у Еду и некако сам до сада успевао да преживим...
Безброј пута сам покушао да добијем посао код неког од нових господара, нудећу своју вештину.
Али, у времену мира то беше узалуд...
... и све моје наде се срушише.
Године прођоше ненаграђено, и без средства за опстанак те му живот постаде неподношљив.
Зато, уместо живота у беди и срамоти...
... он би радије бих умро узвишено, извршивши Сепуку.
Моли кутак овог храма за тах часни ритуал.
Таква је његова молба.
Још један?
Има ли томе краја?
А ваша жеља, господине?
Добро, добро, примићу га.
Бивши ратник Лорда Геишуа, обраћа вам се понизно.
Цугумо Ханширо, ја сам.
Са поштовањем молим за вашу услугу.
- Старешина Клана љи, Кагеју Саито, ја сам. - Дужник сам вам за овај разговор.
- Моја је молба да овде... - Потпуно сам информисан.
Уместо живота у беди...
... радије би хтео умрети узвишено, извршивши Сепуку.
- Није ли тако? А? - Тачно.
Заиста, достојна замисао, и искрено сам дубоко импртесиониран.
Поменуо си да си служио бившег Лорда Геишу. Да ли си познавао Мотоме Чиђииву?
Чиђииву?
Јеси ли?
Тешко...
И он га је служио.
У своје време, Геишу Клан је бројао 12.000 ратника.
Жао ми је што то морам рећи...
... некада беше то дивљења вредан Клан, али... небитно.
Раније, током ове године... вероватно крајем јануара...
... бивши ратник Мотоме Чиђиива, дошао је у ову палату...
... у мисију, индентичној твојој.
Такође је молио за дозволу, да овде изврши Сепуку.
Интересује ли те како је то завршио?
Слушам.
Бивши ратник Лорда Геишу? То некада беше веома моћан клан.
Тачно! Бивши сам ратник тог Клана...
... познат као Мотоме Чиђиива.
А... који је твој посао овде?
Пораз мог Клана, натерао ме је да потражим скроман кутак у Еду.
Ту сам успевао да преживим, чекајући на службу неком новом господару.
Али у свету без рата, за ратника нема наде. Није било ни за мене.
Очекивао сам ово.
- А... шта би урадио? - Да видим...
Свакако, то је жалосно стање.
- Ипак, ипак, Сенгоку Клан је згрешио. Успоставили су преседан. - Није...
... не слажем се. - Зашто?
Бивши ратник који дође у Сенгоку палату беше искрен. Намеравао је да умре чано. Тако...
... дирнут његовом искреношћу, Клан га је узео да служи.
Време је показало да није било грешке. Направљен је прави избор.
Остали, Ронини који раде што и он, они су срамота.
Траже милостињу и немају жељу за часном смрћу. Обични су изнуђивачи и ништа више.
А код тебе је та жеља јака, и радије часно умро на нашем прагу?
Понуди му надокнаду, и нека иде својим путем, као и остали Ронини.
Не... Никада неће бити довољно !
Понуди кованице некоме, па ће и остали сјатити нам се на врата.
Сјатили би се одасвуд, и преплавили нас, као мрави на брдо шећера.
После грађанског рата, цела земља је пуна бивших ратника без господара...
... који трагају за храном, као животиње !
Клан љи је отвореног ума.
Њихва репутација истрајности и морала, већ је једном је попустила, према бившим ратницима.
Али, треба ли сада поново?
Зар нису све наше врдности доведене у питање? Зар не видите да је...
... чак и част Будоа готово постала ствар прошлости...
... почишћена годинама живота у миру.
Такве ће гласине кружити.
Његово господство је одсутно, а такве ће гласине кружити, док њега нема.
То се не сме дести!
Поткупити га и послати на пут, није идеја у мојој глави. Без икакве намере је да умре...
Како се само усуђује да се претвара?
- Сепуку му није ни крај памети. - Старешино!
Дозволите...
Опростите.
Ратник Његовог господства, Кавабе Уменосуке, ја сам.
Ронин клана Геишу, Мотоме Чиђиива, ја сам.
Сада, љубазно молим, пођи за мном.
Требаш поћи у купаоницу.
У одсуству његовог господства...
... старешина је пријавио твоју жељу, уваженом наследнику, Беносукеу.
Млади господар је дирнут твојом часном жељом, и жели да разговара са тобом.
Зар? Разговор са уваженим Беносукеом...
... дозвољен ми је? - Тачно.
Али, дакако... та одећа неће пристајати.
Прво се мораш окупати и уредити, а ваљана одећа се већ спрема за тебе.
У вашим сам рукама.
Веома сам ганут.
Невероватно! Сањам ли?
Не само да је незамисливо... већ је...
Опростите.
Извините на неочекиваном кашњену.
Сада се морате пресвући.
У одећу смрти.
- Изненађени сте? - Нисам ли се требао састати са уваженим наследником Беносукеом?
- Он је изразио такву жељу. - Нисам упознат са тим.
- Мора да је неки неспоразум. - Не, није !
Уважени Кавабе Уменосуке обавестио ме је.
Ох? Уважени Кавабе?
Сада схватам... да... може бити могуће.
Дакле... знате за то?
Да, свакако је јасно.
Уважени старешина је пријавио вашу жељу нашем младом уваженом наследнику клана...
... који је био јако ганут вашом храброшћу, и хтео је да постанете један од нас.
Али, дакако, Самураи одлучан да изврши Сепуку...
... мора бити непоколебљиве воље.
А како ништа не може променити његову одлуку, допустио му је да испуни жељу.
"Радо бих одвојио време за поновни разговор са њим..."
"... али Лорд Дои је захтевао моје присуство."
"Пренесите му моје искрено уважавање и нека моји људи присуствују часном ритуалу."
"Нека им да поносан пример."
То беху његове речи, мени пренешене.
Дакле... јеси ли уживао?
То је веома интересантна прича.
Прича је свакако долична традицие и схватању морала клана Ији. Дубоко ме је дирнула.
И какве су вам намере, сада када сте је чули?
Ох...
... мислите на ово? - Тачно!
Не треба да бринете.
Дошао сам овамо са овом идејом на уму.
Веома похвално. Поздрављам такву непоколебљиву одлуку.
Уважени Цугумо...
... можда би требао да наставим целу причу о том Чиђиива Мотомеу?
Пажљиво слушам.
Хајде... време лети ! Мораш поменити одећу.
Све припреме су завршене, за твој часни Сепуку ритуал.
Молим за милост!
- Молим милост! Дајте ми мало времена! - Мало времена?
Да! Нећу бежати! Обећавам да ћу се вратити. Само требам пар дана!
Касно је да се та милост тражи.
- Неправедно је! - Није ли, твоја молба била, да за ритуал Сепуку, се ураде ове припреме?
Молим опроштај! Само на пар дана... Вратићу се!
Реч Бушиа је светиња. Не може бити!
Најбољи мачевалац нашег господара, Јазаки Хајато...
... млад је и жељан крви. Један покрет и распорен си!
Исећи ће те и бацити псима!
Уместо да будеш сасечен као некаква риба, изврши Сепуку...
... и умри часно. Хајде...
... мораш се пресвући.
Погледајте ме, уважени преци.
Опростите недоличном Ронину без части, који укаља наш свети врт.
Његовим нечасним понашањем, у питање је доведена част насег клана...
... као и будућност нашег Светог Кодекса.
Молим вас... Молим да сведочите мојој одлуци!
Зар оба сечива?
Бескорисна су! Таква сечива, не би пресекла ни роткву!
Сечиво Самураиа је душа његова! Он има бамбусово "сечиво"...
... и њиме би да изврши Сепуку? Бесрамни проклетник!
Сада је све спремно.
Чиђиива Мотоме, слушај ме...
Уместо да умреш нечасно, донео си одлуку да извршиш Сепуку.
То је најпохвалнија одлука, и крај достојан сваког правог ратника.
Срам ме је признати...
... да чак и овако уважени клан, часне традиције, као што је наш...
... има мало људи таквог интегритета, као што је твој.
Да би присуствовали том јединственом чину...
... сви ратници из овог клана, окупиће се да псматрају твој храбри чин.
Зато... иди путем мирна срца.
- Милост, господару! - О... Шта је сад?
Преклињем... Милост, само дан, два!
Нећу бежати, нећу! Вратићу се! Молим вас... Преклињем!
Како чудан захтев, заиста! Чуо сам...
... да је Едо пун бивших ратника који срамоте нашу класу,
... претећи да ће извршити Сепуку на нашој капији, уколико им се не удели новац.
Да и ти припадаш тој нечасној багри...
... немој ми рећи.
Не. Никад не бих.
Да, да, да... Свакако не би.
Тако узвишеног личног карактера, не би био способан за тако...
... нечасан чин.
Сада... слободно настави.
Ја ће ти бити помагач и завршници.
Ученик сам школе Шиндо-Мунен-рју.
Иако су речи непотребне, објаснио бих.
Сепуку обред, током година се, као и све остало, мењао.
У новије време, после свих дешавања, овај свети ритуал...
... је постао само пука формалност.
Извршилац, већ чим потегне оштрицу...
... бива обезглављен од стране помоћника. Нема распарања стомака.
У неким случајевима, чак се и лепеза постави испред, да симболисе крв.
Ипак, данас свакако никакве бледе имитације овог светог ритуала неће бити толерисане.
Сви ће поступити по традиционалној форми.
Овако ћеш...
Свој стомак распорићеш унакрст!
Тек тада ћу прихватити, своју дужност, и одрубићу ти главу.
Наступићу само када је отварање утробе задовољило норму ритуала.
Је ли јасно? Настави.
То је твоја је оштрица... и од ње ћеш умрети.
Оштрица Самураиа је и његова душа.
Која би друга уопште могла да буде прикладнија?
Дакле?! Шта те спречава?!
Молим те да наставиш!
Сасеци...
- Сеци! - Не још! Не! Док не распориш стомак!
Зашто си стао? Гурни своје сечиво! Гурни на десно!
Да, као крајње решење...
... одгризао је себи језик. Похвалан, али ипак, нечасан чин.
А опет, дошао је да изврши Сепуку, носећи само бамбусова "сечива".
И онда... какве су сада твоје намере?
Предпостављам да...
... мислиш на ово?
Судбина тог несрећника, беше баш онаква, какву сам и очекивао.
Уважени Цугумо, послушај мој савет...
... размисли. - Не! Буди миран што се тога тиче.
За разлику од тог јадног несретника Чиђииве...
... моје оштрице нису од бамбуса.
И извршићу Сепуку ритуал, без да прегризем свој језик.
Довољно! Уважени Цугумо...
... на твоје инсистирање, испунићу ти жељу. Пратиоче! - Да !!
- Цугумо Ханширо, Ронин из клана Геишу, захтева да изврши Сепуку. - Да !!
Како му је одећа непреикладна, треба га опремити...
- Доста! - Шта хоћеш?
Моја одећа је сасвим прикладна за оскудног бившег ратника...
... који је чврсто одлучио, да се упути на онај свет.
За увиђаван третман, указан ми данас...
... дубоко сам захвалан.
Цугумо Ханширо не може наћи довољно речи да се захвали. Сада...
... наставићу.
Уважени старешино... ко ће ми бити помагач?
Шинмен Ићиро је одабран.
- Желиш ли некога другог? - Желим.
- Трашио бих услугу, уваженог Омодаке Хикокуроа. - Шта, Хикокуроа?
Његова вештина као мачеваоца школе Шиндо-Мунен-Рју, је веома чувена.
Истина је ! Хикокуро је веома признат.
Хикокуро...
- Хикокуро! - Омодака је одсутан од данас, старешино.
- Затражио је 4, 5 дана одмора, јер се осећа веома уморно. - Заиста?
Значи не може му се изаћи у сусрет.
Уважени Цугумо, као што сте чули, Омодака-сан тренутно није присутан.
- Који је ваш други избор? - Ох... како разочаравајуће!
Надао сам се да ће уважени Омодака бити мој помагач.
Да ли бих ипак могао замолити за његово писуство?
Да, можда. Његов умор није био много приметан јуче.
Није толико озбиљно, да се не би могао појавити.
- Пратиоче! - Да !!
Потражи Омодаку и реци му, да захтевам његово присуство овде, одмах.
- Хајде, пожури! - Да !!
Велики дужник сам вам, на љубазној увиђавности.
И сада... сачекаћеш га овде, или ћеш ући унутра, док не дође?
Не. Повратак у палату, могао би изазвати оклевање.
Моја решеност, да извршим овај чин...
... може постати непожељна. И зато, сачекаћу овде.
Твоја одлучност је заиста инспиративна.
Уважени Старешино...
... нема никакве сврхе и ништа мучнијег од чекања.
Дозволи да испричам своју животну причу, да потрошим време.
А... Твоју животну причу, да нам испричаш?
Да. Прича онемоћалог Ронина, може бити досадна...
... али моја судбина овде, данас, може бити судбина других, сутра.
Ко обрати пажњу на моју причу, може чак и наћи извесну мудрост скривену у њој.
Твоја судбина данас, нечија је сутра?
Да... звучи интересантно!
Чујте добро нејгове последње речи. Речи човека на путу у Вечност.
Ово није само обична прича.
Много више од тога, се може ту чути.
Старешино...
... та прича, коју си споменуо малопре...
... је потпуно у складу са истином и чињеницама!
Настави.
Ронин клана Геишу, Чиђиива Мотоме...
... беше мласи Самурај веома мало познат.
Чиђиива Мотоме...
... заиста беше Самураи веома мало познат.
Мотоме беше згодан, и још у 15 години...
... прихватио сам га уз моју кћер Михо, која је имала 11 година.
Пре 11 година...
Ипак, кад год затворим очи, све слике ми се изнова враћају, као да је јуче било.
- Хоћеш ли још једном? - Што бих?
Дужност нам је да изградимо мир. Стреле су ту од најмање помоћи.
Ох, "мир"... предивна је реч!
- Узгред, 22-ог је седма годишњица од смрти моје жене. - Ох...
... сећам се датума, али, зар седма?
Да. И планирам малу церемонију у мојој кући, али, без поклона.
Схватам. Али, једва да поверујем! Зар већ седам година?
А онда ипак...
... зар да ратни ветеран као ти, сам подиже оно лепо дете.
Слушај, све је наопако код тебе!
Када је уважена Јуки умрла, на памет ми је падало свашта.
Питао сам се, како ћу се снаћи са дететом сам. А, види сада.
- Шта да видим? - Савршена комбинацију змаја и јастреба!
Змај-удовац, труди се да подигне своје дете, да би на крају схватио да је оно...
... израсло у предивну принцезу јастреба! Дивног младог јастреба! - Будалаштина!
Израсло, израсло, али само тело. Далеко од јастребова који лете нам над главама.
Знаш... увек сам осећао, да нећу бити баш од користи, на бојном пољу.
Али, некако сам ипак успео, мало.
Да је живот тако наставио да тече, све би било добро.
Али, наш живот није.
Наши животи изгледају као коњи...
... који су од песка саздани.
Јак ветар значи им крај.
А онда је дошло до пада великог клана Геишу, за све нас изненадно и не очекивано.
Ипак, требам да уђем и у детаље, да би сви стекли праву слику о томе.
Поправке Хирошима замка биле су започете, ради одбране од напада Токугава Шогунату.
Јуна 1619. имање нашег господара је пало је у руке Токугава Шогуната...
... и 12.000 недужних, али оданих ратника тог клана...
... изненада беху лишени свих услова за живот.
Ђинаи...
"Уважени Цугумо Ханширо. Ово је последња жеља мом пријатељу:"
"Оставка уваженог Комесара за поправку замка, очекује се сваког момента."
"Ипак, тврдим да за последње путовање, само моје присуство је довољно."
"Молим те да се обуздаш."
"Али, сине мој..."
"... Мотоме је још дете од 15 година."
"Молим за твоје старање о њему."
Нестрпљиви тврдоглавац! Зар није могао да ме сачека?
Ханширо... забрањујем ти!
Не смеш ми се придружити, на вечном путу...
... иначе ће све бити безначајно.
- Ђинаи је био довољан! - Али, господару... - Не буди исхитрен, Ханширо !!
Ђинаи је умро први, само да предухитри твој исти покушај.
Желео је да опстане твоје име.
А сад, Ханширо, без обзира, на твоја осећања и жеље...
... твоја је дужност да наставиш обавезу, преузету од њега.
Ко би се други старо о његовом сину, Мотомеу? Реци ми!
Масакатсу сада иде у сусрет Ђинаиу.
Ханширо... немаш ли неку поруку за пријатеља, Ђинаиа?
- Немаш ли неку поруку за Ђинаиа? - Реци Ђинаиу...
Реци Ђинаиу да ћу испунити!
Да ће будућност и судбину његовог сина, Чиђииве Мотомеа...
... штити Ханширо, свим срцем, па и својим животом!
Уважени Цугумо... стигли су.
- Јеси ли га нашао? - Да.
Господине, делује веома лоше.
- Каква га је то болест снашла? - Кажу његови из породице да има температуру и јаке болове.
- Видео си га? - Молио сам да приђем његовој послетљи...
... али је у толиким боловима, да нису хтели да ми дозволе.
Отишао сам, пошто сам пренео вашу поруку.
Онда, немамо избора.
Ово тмурно време, вероватно је утицало на њега.
Уважени Цугумо...
... чуо си овај извештај. Морам те замолити, да именујеш неког другог за помоћника.
Ах-ах... Лоша срећа, чим је спречен да присуствује.
Онда...
- Онда, Јазаки Хајатоа молим, за ту часну услугу. - Шта?
Хајатоа?
- Инаба... зар није и Yазаки такође одсутан? - Јесте.
И он је затражио одсуство за одмор, да се опорави од болести.
Уважени Цугумо, жао ми је рећи, али и Јазаки Хајато доступан није.
Ох? И уважени Јазаки Хајто доступан није?
То је баш незгодно !
Онда, избора немам.
Кавабе Уменосукеа, затражио бих за помагача.
Старешино, зар је и уважени Кавабе Уменосуке болестан? Да ли је то могуће?
О-хо... изгледа, ни он није доступан.
Ипак, да се у исто време, баш данас, сва тројца разбиле и не буду ту...
... баш је чудна подударност.
Заиста је чудно.
Ово никако не ваља.
Хикокуро је био инсистирао, и натерао Чиђииву Мотомеа, да изврши Сепуку на тај начин.
Јазаки Хајато, био је тај, који је открио да је сечиво од бамбуса...
... или не? Био је то Уменосуке.
- Упозорио сам их да га не приморавају на тај начин... - Сада то нема сврхе.
Тачно.
Али, колико ћеш га још трпети? Тај неће умрети покорном смрћу.
И биће да нешто планира.
Какве год да су му намере...
... натераћу га да изврши Сепуку.
Ако одбије да то уради...
... моји ће га људи немилосрдно искасапити.
Шта год да се деси међу овим зидовима...
... остаће међу нама, и биће неоткривена тајна.
Људи ће напасти, када ја будем дао знак.
Али, Хикокуро и остали ме муче.
Послао бих некога до њих, али са изговором.
Желим да лично ти одеш, сазнаш и провериш, да ли је болест у питању.
Уважени Цугумо...
... иако су летњи дани дуги, време брзо протиче.
Зато тражим да сам извршиш свој ритуал.
Уважени старешино, ритуала не може бити без помагача.
Управо сам о томе дискутовао и са главесином имања.
Пошто људи које тражиш нису доступни...
... ја ћу за тебе изабрати помагача.
- Шинмен Ићиро! - Да !!
Ронину клана Геошо, уваженом Цугомоу, бићеш помагач.
- Изврши дужност пажљиво. - Да !!
Тренутак !!
Уз ваше допуштење, именовао сам тројцу да ми буду помагачи.
И даље бих инсистирао на једном од њих.
Зар ти уши немаш?
Сва тројица су данас недоступни због болести!
То није довољно јасно... или не чујеш добро?
О-хо... У том случају, ја ништа не могу урадити.
Плашим се да онда Сепуку ритуал мора бити одложен.
Задржи тај језик за зубима! Твоја подмуклост је отишла предалеко.
Прво долазиш и тражиш место да ритуал Сепуку извршиш...
... а сада се двоумиш око избора помагача.
- Никада ниси ни намеравао часно да умреш. Новац је био само твој мотив... - Нетачно!
- Да сам обични изнуђивач, зар бих и даље седео на овом татамиу? - Па зашто не извршиш?
Дошао сам спреман да умрем.
Међутим, сам Сепуку не може обезбедити пут у вечност.
Помагач је потребан да одсече главу да би се то постигне. И он мора бити од вештине мача.
Било како, нисам криминалац и часно Сепуку хоћу. Слободан сам да изаберем помагача.
Ти си срамота...
... најобичнији преварант.
Част ратника и Сепуку није био твој мотив.
Одмах почни да извршаваш, псето увредљиво!
Сасеците га !!
Стани !! Станите !!
Стани !! Смирите се !!
Молим све уважене да се смире. Молим реч, молим за реч све присутне.
- Шта да кажеш? Касно је за речи... - Није још!
Још нисам завршио...
... своју животну причу.
- За такву дугачку причу, ја више немам слуха. - Старешино!
Ако будете форсирали моју руку, борићу се као демоном поседнут.
А тако ће многи ваши људи, бити повређени...
... и многи ће чак и умрети!
Не би ли било мудрије...
... да сви чујете моју причу?
Онда ћу распорити себе узвишено, како доликује.
Ако тада помислите да би Сепуку био сувише добар за мене, путити ваше људе на мене.
Али за сада... хтео бих да саслушате моју животну причу до краја.
Хоћеш ли бити веран, својим речима?
Кунем се да хоћу!
Својом самураиском чашћу?
Добро ! Али, нека буде кратко.
Немам слух за дуге и апсурдне приче.
Људи, повуците се!
Дакле, где сам оно стао?
Ох, да... имање мог господара је предато....
... Чиђиива Ђинаиа смрт...
... и тренутак када ми оставља свог јединца сина на бригу.
После пада мог господара,
... напустио сам клан и отишао у Едо.
Крај градјанског рата је створио хорде бивших ратника.
У бољим временима, клан би радо упослио неког уваженог бившег ратника.
Ипак, у времену мира, ни изузетан ратник није много тражен.
Постаје оно што Судбина налаже. Да...
... срамно је сетити се свог тако бедног живота, у последњих 8-9 година.
Ипак, и поред све муке која нас је снашла...
... моја ћерка Михо, наставила је да стасава, и ускоро дође и њено 18-то пролеће.
- Уважени... - А? - Ако се не вратим до поднева, оброк вам је спреман.
И најбољи деликатеси губе укус, кад неко сам једе. Зато ћу чекати.
Добро. Кад добијем надницу, купићу димљену рибу. Јешћемо заједно.
- Могу ли да уђем? - Да, изволите.
- Изгледате заузето? Излазите? - Да. До трговца. Тамо радим.
- Уваженог Микаваје? - Да. - Нека је са срећом.
Превазишао си учење. Сада си постао баш парви експерт.
- Опростите ми... - А?
... што стално тражим аванс. Зарада је мала, и једва преживљавамо.
Твоја искреност ме разоружава.
Намеравао сам ти рећи пар грубих речи...
... али си ми искреношћу руке везао.
Клањам се томе.
Узгред... онај предлог од пре неки дан, који сам ти дао...
Па, да ли си добро размислио?
- Одлучио сам. - Е, то је похвално.
Да, пао ми је сада терет са мисли.
Не. За твој предлог у вези Михо...
... дефинитивно сам се одлучио за против.
Укратко, њено усвајање било би само мртво слово на папиру.
Сакакибара клан би од ње само направио конкубину, ништа више.
Уважени Цугумо... знате и сами да је то моћан клан.
Бити део њих, велика је срећа, и осигурава добру будућност за вас.
Да, свестан сам тога. Ипак, уважени Сеибеи...
... никада нећу жртвовати ћерку, ради свог бољитка. То ми понос не дозвољава.
- Имати понос је у реду, али, зар родитељ не би требао послушати и њене жеље? - Шта?
Млада, лепа девојка, као што је она, а чак нема ни свечани кимоно.
Даноноћно, тешко ради, и само робује свом оцу.
Уважени Цугумо... не дозволи да те прилике заведу.
Бескорисно је борити се против плиме.
За добо уважене Михо, а и твоје, то је очигледно најбоље.
Да. За добро Михо, а и твоје, треба то урадити, јер је благословена...
... таквом лепотом, да јој се прилика сама ствара.
- Конфучије каже... - Конфучије каже...
... не знање нечијих дела, не чини супериорност.
Не знање нечијих дела, не чини супериорност!
Не знање препознавања, значи неуспех.
Не знање препознавања, значи неуспех!
- Час је завршен. - Хвала, учитељу! Хвала, учитељу!
Стигли сте, господине?
Добродошли.
Изволи.
- То је чај? - Да...
Био сам толико слободан, да нам направим чај.
Дакако, Мотоме... дошао сам да озбиљо попричамо.
Уважени, чему та формалност?
Заиста, дани и месеци пређоше у прослошт за час. Михо већ има 18 година.
И све више личи на мајку.
- Уопште не изгледа као да је моје дете. - Јесте. - Не, не, да је повукла на мене...
... таква њена лепота, уопште не би била могућа.
Уважени... о чему говорите?
Видиш... Мотоме...
... желим, да ти узмеш Михо за жену.
Схватам да је ово изненада...
... али, шта ти кажеш на то? А, Мотоме?
Сигуран сам да сте свесни беде у којој живим.
Као тутор деце из овог суседства, живим тешко, боље рећи, јадно.
- И тако, како бих могао узети жену? - Значи...
... Михо ти се не допада?
Допада ти се, или ти се не допада?
Не тражим да се ожениш са Михо, због мене, већ само ако је то и жеља ваша.
И тмуран ратник, какав сам, могу се саосећати са Михо и тобом.
Убедити Мотомеа, не беше једноставно. Момак беше тврдоглав...
... што тада нисам видео, и нисам могао да схватим.
Ипак, много је волео Михо, а и она, свакако, на њега није имала замерке.
Ждрал који живи 1.000 година...
... симболизује срећне тренутке.
Корњача прегура и 10.000 година...
... пратећи крунишућа, трострука задовољства.
Нека се блистави песак дуго огледа...
... и нека Сунце небројених јутара вам дође.
Две године прођоше и донесоше им првог сина.
И дадоше му име Кинго.
Ја сам, наравно, послужио да будем кум детету.
Добродошли, гдине.
Не... не спава.
Уважени гдине... веома сте љубазни.
Не понашај се тако! Испод те твоје маске, теби је ипак стало до мене.
И, шта? Сада, кад сам остао сам, моје "богатство" постаје терет...
... које не могу га понети са собом.
О, тако, тако... пробудио се!
Хеј, враголанче, мало враголанче, као да ниси рођен да будеш син ратника. А, враголанчићу?
- Ох! И Матсудаира Клан је пао? - Да. Као и многи други провинцијски господари рата.
Осим тога, тај клан је био карика у показивању моћи Токугаве.
Исход је сигуран. Још добрих Самураиа постаће Ронини, и још це их се висе сјатити у Едо.
То значи, преплавиће нас Ронини.
Јеси ли чуо си како је један претио Сепукуом у Сенгоку пансиону? Бивши ратник, неки Шуме?
- Да. Али, хоће ли се тиме пробудити Сенгоку и решити проблем? - Није битно. Частан је чин.
Опростите, молим вас, али морам рећи, да се многи Ронини сада...
... угуравају свуда. Одлазе у палате Лордова, претећи извршењем Сепукуа на њиховим вратима.
Да би спречили такво узнемиравање, Лордови и кланови од скора, нуде им новац.
- Најсрамнији преокрет догађаја и вредности Самураиа. - Да знаш да јесте...
Да, срамотно је заиста, али се дешава.
Без званичне помоћи, за решавање тог проблема...
... наставиће се тако, са изнуђивањем и уценама.
Да, слажем се са тиме.
Ипак, нема ни назнака о званичној помоћи, у овако тешким временима.
А живот у беди се и даље наставља...
- Ох, малени, шта је сад? - Време је, зато плаче.
- Хоће своје млеко. - Па, шта? Чим заплаче, ти га храниш. Ствараш му гадну навику.
Види, Кинго, види! Ево, види...
Уз Кинга, живот нам беше пун смеха и радости.
Ипак, Карма није дала, да то стање среће траје вечно.
Дође снежна зима.
Напада велики снег, који беше чврт као планина.
И тако, једнога јутра у сред те хладноће, Михо поче да повраћа крв.
Михо је увек је била осетљиво дете, а њен рад беше претежак за њу.
Тешко је радила, и њено крхко тело је често било презаморено.
А ја нисам имао могућности, ничим да јој помогнем.
Мотме се јако трудио.
Јадни дечак.
Требају људи за рад у граду! 50 људи = 40 јена!
Хеј, г. Самураи...
... шта ти овде тражиш! Знаш ли уопште нешто да радиш? Грађанима треба посао...
... а мачевалац може само невољу донети. Одлази!
Још 20 људи за 45 јена!
Хајде овамо! Још 20 људи за 45 јена!
Мотомеово стање беше јадно. Сваки његов покушај падао је у воду.
Сваки му труд беше узалудан...
... а Михо је била све лошије.
Чудно је то, како зло јури за несрећом!
Сећам се да једва преживесмо ту зиму, а онда, када је пролеће са собом донело процват...
Шта је било?
Мотоме!
Је ли Михо?
Михо је?!
- Кинго... - Шта? Кинго?
Грозница...
Гори у грозници!
Михо... ниси ваљда само гледала? Ниси само гледала док је ово дете оболевало?
Изгледало ми је само као обична прехлада.
Али... Шта је рекао лекар?
Звала си лекара да дође? Зар не?
Како? Како, ниси звала лекара?
Зашто? Зашто ниси?
Кинго...
Кинго, не одустај.
Овај Старац и твоји мајка и отац...
... одавно су продали све вредно што су имали.
Ништа више...
Ништа више немамо да продамо, за твоје спасење!
И ако... И ако смо беспомоћни, Кинго...
... као прави Самураи, ти не сме одустати од борбе!
Кинго, не смеш изгубити ту борбу, не смеш!
Не смеш... не смеш!
Тасте...
.. док будем одсутан, наљубазније молим, да га добро пазите. - Шта?
Постоји још једна шанса да покушам, да спасим Кинга.
Мотоме... Шта си то смислио?
Знам бившег ратника, који није пропао и који позајмљује новац уз камату...
... али, камате су доста велике! Ипак...
... сада није време да се брине о таквим детаљима... - У праву си! У праву си!
- Ако знаш такву особу... пожури, одмах! - Да, ићи ћу одмах.
Враћам се најкасније до вечери.
Михо је везана за кревет.
- Припазите Кинга. - Не брини, бићу овде.
Али, Мотоме, он је озбиљно болестан...
... и највећа журба је потребна. Среди све што треба и пожури назад.
Да... враћам се до вечери.
Идем.
Мотоме, зависимо од тебе!
Нека, нека... пусти, ја ћу, ја ћу.
Кинго... још само мало да издржиш...
Шта га је задржало?
Овако неће моћи!
Шта је задржало? Шта је задржало до сада?
Хеј, твоје устајање, неће помоћи Кинговој грозници!
Мотоме, где си? Мотоме, где си до сада?
Требало је да се врати до вечери. Обећао је да ће се вратити!
Мотоме, где си? Шта те је задржало до сада?
Наставио сам да чекам.
Сваки сат, чинио се као јесењи дан.
Али, узалундо чекасмо Мотомеа. Мотоме се никада није вратио.
"Вратићу се назад до вечери." Пазите на Кинга."
То су му биле последње речи.
То беше последње и мој растанак са Чиђива Мотомеом.
Иначе...
... касније те вечери, у Сату Пса, Мотоме се вратио кући.
Али, не и сам.
Био је допраћен, отменом пратњом ратника...
... из Ији Клана.
Такав беше захтев, уваженог Чиђива Мотомеа, на крају.
Какогод, наше капије не беху подесне за тај чин...
... па смо дозволили да се сместили у нашем врту...
... где је могао да испуни своју жељу.
Чули смо за кланове, који се често посећује од стране бивших ратника...
... који претећи извршењем Сепукуа на њиховим вратима, изнуђују новац.
Сматрамо да су тиме, господари и ти кланови осрамоћени.
Дакако... чин уваженог и поштованог Самураиа Чиђива Мотомеа...
... који је изврсио Сепуку, као и уваженог господара и клана љи...
... који није пропустио да спроведе пригодне мере...
... служе за пример свим осталим Ронинима...
... као и кукавичким члановима бивших кланова.
Заиста, свеж и освежавајућ пример...
... који отвара очи, таквим срамотним људима!
Свакако је то ствар за обострану похвалу.
- Сечива! - А? - То је спорна тачка.
Сада, молио бих те, да ли би погледао оштрице преминулог Чиђива Мотомеа?
Молим те, запази... оба су сечива од бамбуса су.
Бамбуса?
Михо!
Оба су сечива од бамбуса.
Надам се да немаш примедбе, и нас не повезујеш са нестанком сечива.
Тиме је извршио Сепуку!
Да ли то схваташ?
Је ли Мотоме замолио за сечиво некога од вас, и јесте ли му дали?
Не. Није га добио.
Умро је узвишено, користећи ове мачеве!
Мотоме је... умро од бамбусове оштрице?
Тачно.
Сведочили смо детаљном ритуалу, са бамбусовим оштрицама, том наказном чину!
Прави Самураи мора умрети од правог сечива...
... јер само то, је права душа ратника.
Сада... ми одлазимо.
Михо је плакала...
... плакала...
... и плакала!
Опрости ми...
... молим те!
Ја сам крив... нисам размишљао!
Продао си своја сечива...
Продао си своја сечива за Михино добро...
Не схватам...
... од мојих се не бих растао.
Никада се не бих усудио.
У свом незнању...
... слепио сам се...
... слепио се, за ове безначајне симболе.
Разорен страшном грозницом, и у коми...
... Кинго је умро, два дана касније.
А три дана за њим...
... следећи своје дете на онај свет, и Михо је преминула.
Цугумо Ханширо, тако је остављен на овом свету...
... сам и пуст, без игде икога.
Уважени Цугумо...
.. да ли се тиме твоја прича завршава?
На неки начин, завршава се.
Желим још нешто рећи.
Молим да сви, пажљиво саслусате моје речи.
Без обзира, због каквих кобних околности...
... члан Самураиске касте, претећи Сепукуом, уцењује и изнуђује помоћ...
... ма шта га на то навело, то је ужасан чин, коме се не може опростити.
Али, са друге стране...
... поступак овог клана према извршењу чина Чиђива Мотомеа...
... не може бити мање протумачен, до прилика која се не пропута.
Самураи који срамоти себе...
... молећи за још два дана милости, сигурно има добар разлог за то.
Није било згорег, питати за разлог! Зар је то било превише за вас?
Зар нико од вас није осетио бар потребу...
... за такву увиђавност?
Са женом тешко болесном...
... и невиним, болесним дететом, коме је требала хитна нега...
... Мотоме је само молио за прилику да ме обавести и начини свој последњи напор...
... пре него што ми све препусти и врати се у овај дом да изврши свој чин!
Цугумо Ханширо...
... доста је твог изврдавања!
Шта?
Чиђива Мотоме...
... можда је био жртва разних несретних околности. Ипак...
... сам је донео одлуку, и хтео је да умре!
Иако није баш прошло како је можда планирао, сам је посејао то посејао.
Није било на њему да презре, криви или оптужује било кога!
Само да заборави све, и умре достојанствено, извршивши Сепуку.
Отићи непоколебано у смрт, пут је достојан правог Самураиа!
Али да тражи и дан милости... ништа више до знак правог кукавице!
Зато није ни чудо што сада сви мисли да је био луд!
Да, имаш право...
Истина је да Мотоме није био баш при себи.
Али, за такво стање његовог ума, имам само хвале.
Чак и навећи Самураи, само су људска бића, и не могу да живе од ваздуха.
Чак и људи попут Мотомеа, ће стати уз своју породицу, у оваквим временима...
... и драго ми је због тога!
"Бамбусов Ронин"...
... тако зову Мотомеа после његове смрти, не само Самураи...
... већ и локално становништво. Исмевају сећање на њега. Али, нека се смеју.
Немогуће је задобити срца свих људи.
Окрутна политика Шогуната...
... шиба кроз Лордове провинција, и не само д ствара хиљаде нових Ронина...
... већ доноси несрећу и свима другима!
Ви, "ухрањени", никада то нећете схватити.
А неки међу вама, множда су се и гнушањем гадити Мотомеових молби.
Можете ли се као Самураи ставити у његову позицију?
Шта би сте ви урадили на његовом месту?
- Таква част, једва додирује површину. - Глупости!
Усуђујеш се да тврдиш да је част Самураиа, само на површини?
Тако је !
Доћи и претити Сепукуом...
... па покушати избећи последице... Такво размишљање може бити штетно и опасно.
Сваком ко тражи да изврши Сепуку, треба дозволити да распори стомак како доликује.
Заправо, и постараћемо се да буде тако! То је пут нашег Клана, и ту неће бити половичности!
Другим речима, верујете да Ханширо нема намеру да изврши Сепику?
Верујете да сам дошао овде разјарен, начином којим сте поступили према мом зету...
... да бих дао гласа мојим бројним замеркама? У то верујете?
Треба ли то да ме уопште питаш?
То треба да себе запиташ.
Какогод... Значи, немате намере да ме пустите?
То је био твој избор.
Не видим разлог, да те љубазно замолим да одеш.
Старешино... "Сумњичаве очи демона позивају ме њему."
Препознајете ли стихове?
Моје обећање да ћу извршити Сепуку, уопште није било лажно.
Упркос мојим напорима, ви и даље мислите...
Чак и да имам жеље да и даље живим...
... чему бих могао да се надам?
Радије бих се што пре, придружио Мотомеу, Михо...
... и маломе Кингу,
... у земњи оној, где чекају на мој долазак.
Ипак, не могу им отићи тамо празних руку. То би било недостојно!
Није ли, да би било недостојно?
Објашњење Мотомеових мука вама и вашим људима...
... олакшава да схватите његову позицију, и да се осврнете на ваш крвави приступ.
Ипак нису сви убеђени, да стеисправно поступили.
Да ли је могуће да су претерали?
Можда су и прикладније мере могле бити спроведене.
Једна, једина реч, била би довољна да на миру почива.
Мотомеу би то био драгоцен поклон.
Такав беше мој план, али нажалост, изгледа да тако неће бити.
Томе сам се надао, али на крају сада се бар разумемо.
Твоја дирљива прича, бескорисна је.
Бескорисна је од Самураи који тврди чему част служи.
Самураи који тврди да част је само површност, никада неће дотаћи наша срца.
Укратко, то су су само нелогична бунцања.
Нелогична буцања, сенилног и маторог Ронина?
Па, више нема сврхе да се јадикује над оним што беше.
Сада, опростите на мојој подужој нарацији.
Наставио бих са ритуалом.
Стани, само тренутак!
Пре почетка, морао бих вратити неке предмете, мени поверене.
Сваки перчин, носи име свог власника.
Молим вас да погледате.
Уважени Јазаки Хајато и уважени Кавабе Уменосуке, обојца...
... веома поштовани у љи клану, због своје вештине мачевбања и храбрости.
Али, уважени Старешино, и сви ви овде присутни...
... не будите узнемирени! Узео сам од њих само перчине...
... а не и њихове безвредне животе!
Уваженог Хајато Јазакиа...
... сретох пре 6 дана.
Стани!
Уваженог Кавабе Уменосуке...
... сретох пре 5 дана, 8-ог дана овог месеца.
Ипак, до чувеног мачеваоца Схиндо-Мунен-Рју школе...
... уваженог Омодаке Хикокура, не беше лако доћи.
Вероватно свестан судбине уважених Јазакиа и Кавабе...
... увек је био на опрезу. Али, да будем искрен...
... беше губитак, што сам тако морао да поступим, са уваженим Омодаком.
Ако погнеш свој мач...
потежем и ја, и обарам те једним ударцем!
Какогод... плашим се да ће мој ударац бити блокиран гредом.
Ударац изведен по страни...
... бити блокиран стубом.
Опрости на кашњењу, али било те тешко пронаћи.
Молим, спреми се.
Пошто се не можемо овде борити, отићићемо у долину планине Гођин-лн.
Ова колиба... није достојна сукоба два права ратника.
Можда ће се и власник забринути, ако одеш а ниси се поздравио.
А неко треба да нађе твој леш.
Предлажем кратку поруку, да си отишао у долину Гођин-лна, на дуел са Омодако Хикокуром.
Мудро сам искористио предност ветра.
Ипак, Катана сечивом, али и убодом, а мачевалаштво непроверено у борби...
... је као пливање по сувом. Беше ми то прва борба у задњих 16 год.
Још од летње опсаде Осаке...
... схватио сам да узети човеку главу, и није баш лако.
А узети његов перчин, што му представља част, још је и теже!
Не поштовање части, и губљење перчина, исто је као и губљење главе.
То је слабост и обесчашћење Самураиа, које ни смрт не може да опере!
Само тврде да су болесни и крију се, док им перчин не порасте, старешино!
Хвалите се традицијом и својом храброшћу...
... а чак и кодекс клана Ији је само површински и слаба маска!
Лажове... Убијте га!
Гдине, Цугумо Ханширо, пао је!
А наше жртве?
- А? - Жртве међу нашим људима?!
Сугита Масакацу, Умемура Собеи...
... Шинмен Ићиро, Јошиока Уемон... умрли у борби.
Још 8 других тешко је повређено.
Геишу Ронин, Цугуму Ханширо, извршио је Сепуку.
Наши ратници умрли од болести.
Ни један из клана Ији није умро, од сечива тог бедног Ронина!
На лични захтев Ронин, Цугумо Ханширо...
... узвишено је извршио Сепуку!
Наши људи умрли су од болести! Са његвовим Сепуком то не сме бити повезано!
Постарај се да нико други не умре од болести.
Повређенима се одмах мора указати помоћ, да се не сазна!
Старешино... одлазим.
Омодака Хикокуро... убио се синоћ у својој кући.
Кавабе и Јазаки... још се држе приче, и тврде да су болесни...
... али... - Будале!
Зашто им одмах ниси наредио, да изврше Сепуку?
Иди сада до њих, и нареди им да изврше Сепуку, одмах!
Поведи вичне људе са собом.
Уколико се успротиве, одмах их посеците, на месту! Разумеш?
Такође, ти људи... и Омодака, такође, жртве су болести, не Сепукуа! Јасно?
Будале!
- Знаш каква је администрација. Зар не схваташ импликације? - Разумем, гдине?
- Одлази, идиоте! - Идем сада, гдине.
"Ронин Геишу клана, Цугумо Ханширо..."
"... умро је рано јутрос, извршивши Сепуку."
"Речи и дела му беху чудна. Многи сматраше да уопште није био при здравој памети."
"Као и понашање Гишу Ронина, Чиђива Мотомеа, који се распорио у јануару."
"Беху не долични части, али се за клан Ији, још више прочуло."
"Ова два случаја, ускоро беху позната...
... као не умољиве мере клана Ија у целој администрацији. И тако..."
"... 3 дана касније, током формалног скупа у палати Шогуна..."
"... Његово Господство Шогун, искористило је ту прилику..."
"... да похвали уваженог Беносукеа, за своја дела части..."
"... које чини, у миру и рату."
Са тим на уму, клан Ији ће наставити да напредује кроз будуће доба."
"Година 7-ма ере *Кан-Еи (*1630), Мај 16."
---------- К Р А Ј ---------- (Превод са Енглеског: ПОПеску)